Gdje je ujak Hub?
Mali, uzmi meso.
Gdje je ujak Hub?
O, Bože, dogodila se nesreća.
Želim ići kući.
Nisi u stanju ići kući.
Došlo je do tučnjave. Ujak Hub je pobijedio. Super je.
Jao! -Lav nas je htio pojesti.
Tišina! -Jasmine?
O, Jasmine! Cijeli dan nije jela.
Sigurno je gladna. Moram je nahraniti.
Evo ga, evo!
Evo me, Jasmine.
Jasmine?
Lav zaista postoji. -Lav?! Imate lava?
Zatvoren je. -Nije. Pokušao nas je pojesti.
Htio nas je pojesti. -Idi po puške!
Mičite se. -Daj oružje.
Dođi ovamo.
Jasmine?
Jasmine? Jasmine? Jasmine?
Dođi!
Fuj, lavlja pljuvačka. Ne, stani.
Ne pucaj. Pogodit ćeš njega.
Idemo!
Otišli su.
Možda smo zakasnili. -Idemo unutra.
Ostanite tu. Tu.
Jasmine!
Stani, stani!
Napadni!
Znatno joj je bolje.
Skidajte se s mene!
Odlazimo.
Ne vraćamo se dok se ne riješite čudovišta.
Lav ostaje.
Dobro, dosta je. Tata, idemo.
Tata! Idemo!
Bok, ujače Hub. Bok, ujače Garth!
Tišina. U auto.
Treba mi piće. Imala sam loš dan.
Jeste gladni, dečki?
Ostajete na večeri? -Što ćemo jesti?
Meso.
Puno mesa.
Ne želi izaći iz kukuruza.
To je najsličnije džungli koju poznaje.
Zna da tu pripada.
Mislim da je sretna. -I ja to mislim.
A ti? Jesi li ti sretan?
Što im govori?
Govor "što svaki dječak mora znati kad odraste".
Mnogi su čuli taj govor.
Mnogi.
I ja ću čuti taj govor? -O, garantirano.
Pod pretpostavkom da je živ.
Hej, nisi završio priču o ujaku Hubu i Jasmine.
Ne vjeruješ valjda u sve to? -Priča je dobra.
Pa, nakon što je spasio Jasmine,
prošlo je nekoliko čudesnih godina.
Nikad dvoje ljudi nisu bili toliko sretni,
zaljubljeni.
Sve je bilo savršeno.
Osim jednoga.
Šeika. -Šeika.
Mrzio je Huba što mu je oteo Jasmine,
pa je stavio cijenu na njegovu glavu.
10.000 zlatnika... Pravo bogatstvo.
Ubojice su došli odasvuda.
Idemo!
On i Jasmine morali su paziti
svake minute svakoga dana.
Hub je znao da Jasmine neće moći zauvijek bježati,
da će se, prije ili kasnije njihova sreća promijeniti.
Samo je jedno mogao.
Jednog je dana jedan ubojica doveo svezanog Huba
i šeikovu utvrdu
i zatražio svojih 10.000 zlatnika.
Što?!
Dali su ubojici torbe pune zlata,
a šeik je naredio da Huba odvedu
u zloglasnu tamnicu 1.387 tortura.
Kakav bi to pohlepni zločinac predao ujaka Huba za novac?
Pa, ja.
A, to je bio trik.
Da, to je bio trik.
U tamnici, izvukao sam sablju...
i sam pobio sve koji su bili ondje.
Oslobodio sam Huba, a da mi pritom
nije ispao nijedan zlatnik.
Samo malo, samo malo.
Spasio si ujaka Huba
noseći 50 kila zlata na leđima?
Ne vjeruješ da sam pobio te ljude i spasio Huba?
Dobro, možda mi je Hub malo pomogao.
Bili smo nadjačani.
Nismo imali nikakve šanse.
Kad je bilo gotovo, razišli smo se.
Znali smo što nam je učiniti.
Visoko gore, u svojim odajama,
šeik je spavao.
Probudio se s Hubovim mačevima pod grlom.
Šeik je bio prestravljen,
ali Hub je samo spustio mač.
"Brani se! " Povikao je Hub.
I dobacio šeiku mač.
Šeik je znao da će sada umrijeti,
bez prava da moli za milost.
Ali Hub je rekao,
"Dvaput sam imao tvoj život u rukama,
i dvaput sam ti se smilovao.
Sljedeći put... "
...tvoj život je moj.
I otad,
napadi su odjednom prestali.
Neki kažu da je to zato jer se šeik bojao
da će se Hub vratiti i ubiti ga.
Drugi kažu da je to zato što mu je Hub poštedio život,
i šeik je časno pustio neprijatelja da živi.
Osobno mislim da je to zato
što je šeik imao previše posla kad je otkrio naftu.
Postao je jednim od pet najbogatijih ljudi na svijetu.
Što?! Zločinac se obogatio?
Kakav je to završetak priče?
Pričam ti kako je bilo.
Bok. -Vidimo se.
Znači, odatle vaš novac?
Šeikovo zlato? -Pa...
Da.
Ti će mladići sada biti dobro.
A ti? -Da.
Osjećam se star i istrošen.
Imao si puno posla. -Da.
Terorizirao si liječnike i bolničarke,
tukao tinejdžere, lovio lavove...
Imao si ispunjen dan.
Sreća da se oni klinci nisu znali tući.
Još malo pa će me i ovaj klinac prebiti.
Još malo pa ću biti bespomoćan u tučnjavi.
Beskoristan! -Bit će ti bolje za dan-dva.
Da...
Idem u krevet. Laku noć, mali.
Onda...
Reći ćeš mi što je bilo s Jasmine?
Neću. -Molim?!
Ako to želiš znati,
morat ćeš pitati njega.
Ujaka Huba?
Lud si? Vidio si što je bilo.
Dosta mi je prljavog posla.
Ako želiš čuti kraj priče,
morat ćeš pitati njega.
Hub? -Da?
Avion? -Da, oduvijek želim avion.
Uvijek si govorio da nećeš kročiti u jedan.
Da im ne vjeruješ i da padaju.
Opasni jesu. Jako opasni.
Imaš upute za uporabu?
Imam, tu su.
Nemaš pojma o avionima.
Naučit ću, kažem ti.
Aha! Evo ga, tu piše...
"Za gore, povući ručicu;
za dolje, gurnuti ručicu naprijed."
Poletjet ću dok kažeš keks.
Dovraga!
Možda je to samo novi hobi.
Možda ne misli ozbiljno...
znaš, učiniti neku ludost.
Misliš?
Jesi li ga već pitao?
Za Jasmine?
Bolje se požuri.
Koji vrag...?
Noć je.
Što je? Što radiš tu?
Imaš mi nešto za reći?
Ispljuni.
Što je bilo s njom, ujače Hub?
Što se dogodilo Jasmine?
Moram znati. Moram.
Umrla je.
Kod poroda. I ona i dijete.
Što si ti učinio?
Vratio sam se životu koji sam znao... Legiji.
U sljedećih 40 godina, uvijek je bio još jedan rat da se vodi.
Onda sam ostario i vratio se ovamo.
I evo me.
Je li ti hladno, sinko?
Bolje da... Evo ti.
Bolje da... Bolje uđi.
Dobar dečko. Hvala. Dobar dečko.
Te priče o Africi...
o tebi...
istinite su, zar ne?
Nije bitno. -Naravno da jest.
Od mame čujem same laži. Više ne znam u što da vjerujem.
Ako želiš vjerovati u nešto, vjeruj u to.
Ako nešto nije istina, ne znači da u to ne možeš vjerovati.
U redu.
Ima jedan govor koji dajem mladićima
i čini se da ga i ti moraš čuti.
Samo dio.
Katkad stvari koje su možda istina ili ne,
stvari su u koje čovjek najviše mora vjerovati.
Da su ljudi uglavnom dobri.
Da čast...
hrabrost i vrlina znače sve.
Da moć i novac, novac i moć ne znače ništa.
Da dobro uvijek pobijedi zlo.
I hoću da upamtiš ovo, da ljubav...
prava ljubav nikad ne umire. Upamti to, mali.
Upamti to.
Nije bitno je li istina ili nije. Vidiš,
čovjek mora vjerovati u to jer...
to su stvari u koje vrijedi vjerovati.
Razumiješ?
To je bio dobar govor.
Misliš? Hvala.
Da...
Kad ću čuti ostatak govora?
Kad odrasteš.
Obećavaš? -Samo malo. Čekaj...
Ne mogu biti dobar čovjek dok ne čujem ostatak, zar ne?
Morat ćeš ostati ovdje dok ne odrastem dovoljno da bih ga čuo.
Vidim što pokušavaš. -Moraš ostati ovdje
dok ne budem dovoljno... -Napisat ću ti ga.
Ne! Hoću čuti govor od tebe!
Nećeš živjeti tada ovdje.
Ujak si mi. Moraš biti tu i biti moj ujak.
A ujak Garth?
On te treba.
A psi i svinja
i lav? Svi te trebamo. Ja te trebam.
Ne, samo si blesav. -Nisam, istina je!
Blesav si. -Istina je!
Znam da ti Jasmine nedostaje užasno puno.
Ali ako odeš,
ti ćeš nedostajati nama.
Istina je.
Dobro, dovraga, pobijedio si.
Ostat ću tu i biti tvoj ujak.
Ne očekuj da mi bude drago.
Dobro? Dogovoreno?
Dobar si ti dečko.
Dobar si. Dobar dečko.
Waltere, Waltere!
Pripremi se. Waltere!
Mislite da je taj novac ukraden?
O, dušo, tako si duhovit.
Ne!
Tiho!
Mama! -Bok, zlato.
Walter, Walter, ovo je Stan.
Puno sam čuo o tebi, Waltere.
Ujaci još spavaju?
Bolje da ih ne probudimo.
Dođi. Sjednimo ovamo.
Tako si narastao.
Stan je detektiv.
Pravi privatni detektiv. Baš kao u filmovima.
Zaista? -Da, naravno.
Hoćeš vidjeti značku?
Stan radi u Las Vegasu. Što kažeš na to?
A stenografska škola? -O, morala sam odustati.
Stan hoće da ostanem kući i budem žena i majka.
Zar to ne bilo izvrsno?
Sigurno već znaš gdje su ujaci sakrili novac, ha?
Zašto želiš znati?
Walt, tvoji ujaci odgovaraju opisu
dvojice pljačkaša iz '20-tih i '30-tih godina.
Ne, varate se. -Kad mi je Mae rekla za njih,
uzeo sam kopije izvješća i pokazao joj ih.
Oni su, zlato.
Imali su puške i bili su maskirani.
Ukrali su novac. I pobili ljude...
Nedužne ljude.
Nisu. To nije moguće.
Stan zna što govori, zlato.
A Jasmine?
Ona i ujak Hub bili su zaljubljeni. Oni...
Imam njenu sliku. -Zlato, nije li Jasmine
žena koja je vozila auto?
O, da. -O, Jasmine...
Bila je ranjena.
A oni su otišli...
i ostavili je kao da je mrtva.
Znam da boli, sinko.
Ali oni su zločinci i lagali su ti.
Jadni moj mali!
U rukama zločinaca.
Došli smo čim smo saznali.
Došli smo po tebe. Hoću da kažeš Stanu
gdje je novac i da se spakiraš, dobro?
Zašto moraš znati gdje je novac?
Pogledaj me, sinko.
Zato što nije njihov.
Ukraden je.
Vjerojatno je skriven tu negdje, zar ne?
U blizini?
Ovako ćemo, zašto ne prošećemo malo, ha?
Pokaži nam farmu. Što kažeš?
Idemo.
Walt, tvoja mama i ja našli smo krasnu kuću.
Nemamo dovoljno za polog.
Uvijek možemo predati tvoje ujake i dobiti nagradu,
ali onda će ići u zatvor.
Budući da je to ukraden novac,
i mi imamo pravo na njega koliko i oni.
Imat ćemo lijepu obitelj i svi sretni.
Nije li to krasno, Waltere? To smo oduvijek htjeli.
Onda, gdje je?
Stari su. Ionako će uskoro umrijeti.
Hoćeš da država dobije novac?
Reci nam.
Hub i Garth nisu opljačkali banku. Bili su u Africi.
U Africi! Budi ozbiljan.
Ozbiljno! Završili su u Legiji stranaca,
i 40 godina živjeli u pustolovini. Nisu mogli opljačkati nijednu banku!
Daj, ne vjeruješ valjda u to?
Naravno da vjerujem! -Ti?! Nevjerni Toma?
Stan ima čvrste dokaze, a ti vjeruješ u to sranje o Africi?!
Da, tako je.
Mae, pričekaj na trijemu.
Razgovarat ćemo kao dva muškarca.
Razgovarajmo u staji. Može?
Idemo!
Toplije ti je? Ha?
Ne! Pusti me!
Da razjasnimo nešto.
Možemo biti prijatelji ili neprijatelji.
Nisam imao sreće u zadnje vrijeme.
Znam neke loše momke koji žele da imam nevolje.
Trebam taj novac i znam da je tu.
I neka sam proklet
ako će mi neki šmrkljivac stati na put.
Onda, što ćeš, stari?
Prijatelji ili neprijatelji?
Brani se. -Ha?
Gdje je?!
Gdje je novac? Gdje je?
Gdje je?
Reci mi gdje je!
Gdje je?!
Čula sam neku buku.
O, Bože!
Jasmine?
O, Bože! Bože! Stan!
Mrtav je.
O, Bože, mrtav je! Stan je mrtav!
Ne, on je živ. Govorio sam o lavu.
Moramo ga odvesti u bolnicu. Mae, dovezi auto.
Ne mogu. Ne mogu! -Mae, dovezi auto!
Idi po njega! -Dobro, dobro.
Maknimo lava s njega. -Dobro.
Trebat će ga zašiti. -I to puno.
Što joj se dogodilo?
Čini se da ju je srce izdalo od uzbuđenja.
Da. -Bila je prilično stara.
Gledaj...
Mislim da se smiješi.
Da. Valjda je sretna uginula.
I časno. To je najvažnije.
Štitila je svoje mlado.
Bila je pravi lav, zar ne?
Na kraju.
Naravno.
Pravi lav iz džungle.
Pravi afrički lav.
Spakirao si se?
Mama ti se uskoro vraća iz bolnice.
Možeš je pričekati na trijemu.
Ostani tu.
Da se nisi ni pomaknuo.
Spakirao si se? Gdje ti je kufer?
Ne budi bezobrazan.
Gore, u sobi. -Idi po njega.
Zdravo, Stan.
Imao si sreće, znaš, Stan.
Da te lav ščepao prije nas.
Pitam se što ujaci govore Stanu.
Vjerojatno govor "što svaki dječak mora znati kad odraste".
Drago mi je da su se sprijateljili.
Onda, spreman si?
Idemo.
Da skratim priču, Stan, ti i ja možemo biti prijatelji...
ili neprijatelji.
Nadam se da vam Walter nije pravio probleme.
Snalazili smo se. -Što će biti s njim?
Ovakav čovjek ne bi smio biti blizu tvog sina.
Naravno da ne. Kakva bi ja to majka onda bila?
Ostavit ću ga u Las Vegasu.
Vratit ću se po ostatak...
ostatak govora ako...
Tu ću te čekati.
Dobar dečko.
Hvala na pričama
i svemu. To... To...
Značilo mi je...
Užasno, užasno puno.
Drago mi je.
Idemo, zlato, past će noć.
Dovraga.
Ne zaslužuje to dijete.
A da uzmemo odvjetnika.
Nijedan sudac neće uzeti dijete majci
i dati ga dvojici starih samaca.
Možda bi nam ga prodala. Koliko novca imamo?
Hub...
Ništa ne možemo. Otišao je.
Kamo idemo?
Rekla sam ti, u Las Vegas.
Mislim poslije. Kad ostavimo Stana.
Dušo, Stan će trebati nekoga da ga pazi neko vrijeme.
Walter!
Što to radiš?!
O, Bože!
Waltere! Waltere!
Waltere, stani!
Da si smjesta stao!
Što ti je?
O, zlato, jesi li dobro? Skoro me srce strefilo.
Ipak ćeš se udati za njega, nakon svega?!
O, nije on tako loš.
Malo je grub, ali promijenit će se.
Mama!
Kaže da me voli.
Je li te već udario? -To se tebe ne tiče!
Uvijek misliš da novi dečko rješava sve probleme,
ali uvije odabereš gubitnika, a on je dosad najgori.
Waltere, nemam izbora.
Možda ti nemaš.
Što?
Mama? -Što je?
Učini nešto za mene.
Barem jednom.
Učini ono što je najbolje za mene.
Dobro?
Trgovac će doći za dva-tri sata.
Super. -Aha.
Pogledaj onamo.
Dobro, ako ću živjeti ovdje,
bit će nekih uvjeta.
Uvjeta?
Prvo, morate ostati živi
barem dok ne završim školu,
ali još bolje, fakultet.
Obojica sada imate odgovornost...
Roditeljski, izviđači, nogomet,
sve to.
Čini se da nemamo mnogo izbora.
Drugo, morate se više čuvati.
Više povrća, manje mesa.
Pitam se prodaje li trgovac školski pribor?
I tri, dosta opasnih stvari.
Dosta tučnjava, aviona... -Samo trenutak...
Bar dok ne završim fakultet.
Možda i duže. -Od čega ćemo onda umrijeti?
Od starosti?
Pa...
Dobrodošao kući.
Halo? -Walter?
Da? -Ovdje šerif Grady.
Imam loše vijesti.
Riječ je o tvojim ujacima.
Žao mi je, umrli su:
Dogodila se nesreća...
i srećom nisu patili.
I sreća što su umrli zajedno.
Razumiješ.
U kući tvojih ujaka sam.
Moraš doći ovamo.
Moraš osobno vidjeti ovo.
Walter? -Kako ste?
Dobro.
Vjerojatno su htjeli proletjeti
kroz staju. Naopačke.
Bila je tu gomila novinara. Čak i CNN.
Pretpostavljam da kad se dvokrilac...
iz 1. Svjetskog rata sruši,
a piloti su dva starca od 90 godina...
i nijedan nema dozvolu za letenje...
Pa...
Živjeli su dugo i lijepo.
Časno su otišli.
Izvoli. Našao sam njihovu oporuku.
"Sve ostavljamo klincu.
Zasadi nas u prokleti vrt...
pored onog glupog lava."
Imamo društvo.
To je to.
Tu su živjeli.
U redu je. Dođi ovamo, kompa.
Dođi. Pogledaj ovo.
Gledaj.
Ispričavam se.
Bili smo u Houstonu i čuli smo imena na vijestima,
i, pa, morali smo doći.
Kad sam bio dijete, djed mi je pričao priče.
Vaš djed? -Bogati šeik.
Volio mi je pričati priče o svojoj mladosti.
Nevjerojatne priče o dvojici braće,
Hubu i Garthu McCannu,
najhrabrijim i odvažnijim ljudima.
Zvao ih je "najčasnijim suparnicima."
"Jedini koji su me nasamarili."
Čekajte, vi ste...
Poznavali ste ih?
Oni su me odgojili.
Čast mi je.
Drago mi je. -Također.
Vidim da su mudro potrošili djedovo zlato.
Da.
Pa, dolazio je ovamo trgovački putnik.
Znači...
ona dva čovjeka iz djedovih priča,
zaista su postojali?
Da...
Zaista su postojali.